Альков В. А.
ГЕНДЕРНИЙ АСПЕКТ ВІСПОЩЕПЛЕННЯ СЕРЕД СЕЛЯНСТВА ХАРКІВЩИНИ В ХІХ – НА ПОЧАТКУ ХХ СТ.
Історично віспа була однією з найбільш нищівних інфекцій, яка призводила до загибелі значної кількості дітей. Щеплення, яке практикувалося на Харківщині від початку ХІХ ст., давало імунітет від хвороби, але це не дало змоги її повністю перемогти. Регулярно лютували епідемії, а віспа лишалася серед головних причин дитячої смертності. Від неї на Харківщині ще 1913 р. помирала 7-10-та частина дітей. Крім того, віспа призводила до рябих облич, більма на очах, сліпоти, спотворення та ампутації частини обличчя, знижуючи якість і без того складного життя. Так вийшло багато в чому внаслідок неосвіченості населення, здебільшого матерів, що, у свою чергу, було відображенням їх гендерної ролі в суспільстві.
Освіта не була елементом ієрархії цінностей тогочасного селянина, який ставився до нововведень вороже. Тим більше, це було характерно для жінок. Але в цій системі цінностей одне з чільних місць займала наявність великої кількості дітей як ознака Божої прихильності. Суміш забобонів, православного менталітету, антисанітарії та значної кількості дітей цілком закономірно вела до високих показників дитячої смертності. Крім того, через високу народжуваність нормальний догляд за дітьми – обов’язок жінок – був справою непростою. Відповідно до висновку знаного російського історика Б. Миронова, чим вищим був порядковий номер дитини, тим менше в неї було шансів. Крім того, цей дослідник пояснює показники смертності тим, що тогочасні жінки покладалися не на себе, а передусім на Бога, який все одно забере, якщо така його воля. Цей фаталізм призводив до мінімального догляду за дітьми.
Селянки нерідко заявляли лікарям та віспощепіям, що віспа в їхніх дітей вже була й так намагалися уникати щеплень. 1844 р. Харківським повітовим лікарем зазначалось, що в Зміївському повіті жодні спроби переконання не діяли. Лікар зауважував, що там епідемія віспи почалася саме внаслідок забобонного небажання жителів робити щеплення. У результаті в Хорошеві, Безлюдівці та Васищевому померло 59 осіб, лише 280 жителів залишилось. У Бугаєвській поміщицькій економії хворіло 168 людей, щонайменше 62 з них померли. Аби жителі під різними приводами не приховували своїх дітей від щеплень, їм пояснювали можливі наслідки. Робити щеплення насильно було суворо заборонено, у разі відмови доводилося змиритися й чекати на спалах епідемії та жертви. У Лебединському повіті фельдшер об’їздив населені пункти по кілька разів, намагаючись робити щеплення. Та селяни ставились до цього без розуміння важливості та ігнорували на користь своїх справ, хоча в більшості випадків процедурі довіряли, страх тут якоїсь ролі не грав. Це можна пояснити тим самим фаталізмом, який помітив у поведінці селянок Б. Миронов. 
Таким чином, успіх віспощеплення значною мірою залежав від поведінки матерів, які відрізнялися фаталізмом та загалом невисокою культурою побуту, неувагою чи острахом перед простою медичною процедурою. Це, у свою чергу, було однією з причин високої смертності від віспи серед дітей.