Альков В. А.
	ПРОБЛЕМА НАДАННЯ АКУШЕРСЬКОЇ ДОПОМОГИ НА ХАРКІВЩИНІ У XVIII – НА ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ
В умовах швидкого зростання населення Харківської губернії в пореформений період велике значення отримала акушерська допомога. За дитячою смертністю Російська імперія займала перше місце в Європі. Навіть на початку ХХ ст. щороку народжувалось 7 млн. дітей, а у перший рік помирало  27 %, тобто близька 2 млн. [5, 17]. Звернемось до місцевого прикладу. Дитяча смертність до 5 років складала до 66 % смертності Харківської губернії [7, 2]. Особливо високою вона була серед немовлят. Населення відверто не сприймало акушерської допомоги, чому сприяв загалом низький культурний рівень. За свідченням Д. Багалія бабки-повитухи продовжували користуватись довірою населення, а по медичну допомогу звертались далеко не всі [1, Т. ІІ, 477]. 
Корені такої ситуації можна пояснювати тим, що акушерська допомога в регіоні була запущеною ще здавна. Приміром, у Харкові місцевий акушер кінця XVIII ст. взагалі не знав своєї справи й розводив бюрократію та займався літературними пошуками [1, Т. І, 193]. Тоді ж на весь великий Сумський повіт була одна повитуха [14, 69]. Як зауважив дослідник І. Робак, допомога породіллям у Харкові в дореформені часи була дуже занедбаною. До акушерок зверталися здебільшого у випадках, якщо пологи проходили з патологіями. На все місто єдиним спеціалізованим закладом тривалий час залишалась малопотужна університетська акушерсько-гінекологічна клініка [13, 248].
Охоплення допомогою в університетській клініці зростало. 1829 р. там було 4 ліжка, від 1839 р. – 6, 1866 р. – 10, а в 1867 – 25. У 1896 р. акушерська частина акушерсько-гінекологічної клініки опинилася в «Клінічному містечку», де отримала 20 штатних ліжок. Якщо в 10-20-ті рр. XIX ст. акушерська клініка обслуговувала 2-7 породілей на рік, то 1863 р. – 53. Амбулаторно на початку 60-х рр. акушерська клініка приймала 20-30 пацієнток на рік. При кількості населення Харкова приблизно в 50-60 тис. цього було дуже мало [13, 208-209, 257-258].
1869 р. Харківське губернське земство відкрило при підвідомчому повивальному училищі пологовий будинок. Попервах у пологовому будинку теж було 6 ліжок, і за кілька місяців 1869 р. він прийняв лише 19 вагітних жінок. Однак за перший рік діяльності закладу до нього звернулося по допомогу понад 100 породілей. У 1894 р. там отримали допомогу 462 жінки. У 1905 р. губернське земство отримало добре облаштовану й обладнану жіночу лікарню «Женская помощь». Туди був переведений пологовий будинок. За 1910 р. цей заклад прийняв 920 вагітних жінок [13, 248-250], 1912 р. там надали допомогу 1340 породіллям [4, 9]. Прийом вагітних і породілей вели цілодобово. Але під час канікул в училищі його закривали, тож кілька місяців на рік він зовсім не функціонував [13, 248-250]. Але в інший час цей заклад завжди був переповнений.
1902 р. відкрились нічні чергування акушерок [1, Т. ІІ, 484]. 1912 р. в Миколаївській міській лікарні відкрилось власне акушерське та гінекологічне відділення, яке того року надало допомогу 320 породіллям, і лише 1 померла [12, 27].
Зростала не тільки кількість закладів і ліжок, а й кількість акушерок у місті. Якщо 1880 р. їх було 21, то 1903 р. – 53 [1, Т. ІІ, 484]. Але, зважаючи на тогочасне населення міста (160 і близька 200 тис. відповідно), це було мало до смішного. Втім, 1868 р. в Харкові було загалом 15 повитух, а в 1912 р. – 105, тобто спостерігалось зростання в 7 разів. Харківське населення за цей час зросло приблизно в 4 рази. Тобто, як помітив дослідник І. Робак, темпи зростання забезпеченості населення акушерською допомогою значно випереджали темпи зростання самого населення [13, 85].
Відповідна кількість акушерського персоналу не означала ефективності його дій. Траплялося, що повитухи закінчували Повивальне училище й не мали вакансій по земствах губернії [3, 6], натомість були випадки, коли діючі акушерки взагалі не вчились у фельдшерській школі, приміром, у Богодухівському повіті [8, 9]. Як видно з джерел, акушерки мали багато вільного часу. За січень 1851 р. Валківська повивальна бабка прийняла одні пологи у Валках, за лютий – 2, березень – 2, квітень – 4, червень – 2, липні – 2, серпні – 1, вересні – 4, жовтні – 3, листопаді – 1, грудні – 3. За січень 1851 р. Лебединська повивальна бабка прийняла одні пологи у Лебедині, березні – 2, липні – 2, серпні – 1, жовтні – 2, листопаді та грудні – жодних. Харківська молодша та старша повивальні бабки прийняли в лютому 4 немовляти, березні – 5, квітні – 4, травні – 2, червні – 2, липні – 4, серпні – 11, вересні – 4, жовтні – 12, листопаді – 7, грудні – 8. Старобільська повивальна бабка прийняла за півроку лише 6 пологів [2, 1-110]. Вочевидь, така ситуація зумовлювалась відсутністю довіри та звички навіть міського населення до цього виду допомоги.
Значно складніше обставини складувалися на селі. У Зміївському повіті 1899 р. в кожній медичній ділянці на одну повитуху припадало 39176-21201 чол. населення, і лише на м. Зміїв – 3222. У середньому показник складав 24413. Пристойні показники надання акушерської допомоги мало тільки м. Зміїв (29,5 %), некатастрофічні – Шелудковська ділянка (14,2 %), інші практично нехтували наданням цього виду допомоги. Там показник надання допомоги становив 1,7-5,8 % від загальної кількості пологів. При цьому, у кожній ділянці була своя повитуха, а то й дві [11, 5-7, 14-15].
У Лебединському повіті акушерки їхали на пологи за першою вимогою селян, але незважаючи на це, їх робота не була розповсюджена в повіті. Район роботи охоплював лише село проживання та околишні хутори. Кількість звернень по акушерську допомогу 1900 р. була незначною й складала в Лебедині та Тернах 12 % від всіх пологів, у інших населених пунктах – 0,5-6 %. У частині дільниць цього повіту акушерок не було взагалі, та, зважаючи на практично повну відсутність потреби населення в них, ніхто особливо не переймався [6, 34-35, 47, 53].
1907 р. в Люботинській міжповітовій дільниці діяли 2 пункти – Огульчанський та у Старому Мерчику, де було надано допомогу 186 породіллям. Загалом же народилося 1678 дітей [9, 15]. Таку акушерську допомогу не можна назвати скільки-небудь значущою для населення.
В Ізюмському повіті 1911 р. акушерська допомога надавалась 1430 разів. Допомога по дільницях була вкрай нерівномірною – від 340 до 20. Тому вона визнавалась сучасниками вкрай недостатньою. У кращому випадку, забезпечена була 1/8 частина породілей, у гірших ділянках – 1/24. Крім того, чим віддаленішим був населений пункт, тим менше породілей звертались по допомогу. Коли відстань складала 1-4 версти, було надано допомогу в 764 випадках (37,5 %), 5-9 верст – 246 (21,4 % ), 10-14 верст – 94 (26,7 %), понад 15 верст – 72 (14,4 %). Лише при патологічних пологах ця закономірність через відсутність вибору не працювала. При цьому зазначимо, що забезпеченість акушерською допомогою в повіті загалом зростала. Якщо 1890 р. на акушерку в повіті припадало 86348 жителів, то 1910 р. – 24326 [10, 144-147].
Отож, навіть при зростанні кількісних показників, надання акушерської допомоги в регіоні було вкрай незадовільним. Причому, значним був розрив у можливостях її отримання в місті та на селі. Головною причиною такого становища було нехлюйське ставлення більшості населення до цього виду медичної допомоги, на селі – ще й значні відстані. У місті значною проблемою була нестача лікарняних ліжок, що також не сприяло поширенню акушерської допомоги. Та якщо в містах ситуація була більш-менш прийнятною, то на селі – катастрофічною.

ЛІТЕРАТУРА
1.	Багалей Д. И. История города Харькова за 250 лет его существования (с 1655 по 1905-й год). В 2-х т. / Д. И. Багалей, Д. П. Миллер. – Харьков : Харьковская книжная фабрика им. М. В. Фрунзе, 1993. Т. І. – 1993. – 973 с. Т. ІІ. – 1993. – 982 с.
2.	Державний архів Харківської області (ДАХО). Ф. 12. Оп. 1. Спр. 582.
3.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 696.
4.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 837.
5.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 853.
6.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 2105.
7.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 2147.
8.	ДАХО. Ф. 304. Оп. 1. Спр. 2205.
9.	ДАХО. Ф. 304. Оп. Спр. 2206.
10.	Медицинский отчёт Изюмской уездной земской управы за 1911 год. – Изюм : Тип. Г. Б. Нутиса, 1912. – 311 с.
11.	Отчёты медицинский, ветеринарный и земского медицинского склада по Змиевскому уезду за 1899 год. – Харьков : Тип. Зильберберг, 1900. – 163 с.
12.	Полоз Д. Д. 100 лет харьковской городской клинической больнице № 2 (1900 – 2000) /Д. Д. Полоз, К. Д. Кулак. – Харьков: б. и., 2000. – 206 с.
13.	Робак І. Ю. Історичні умови організації та специфіка розвитку охорони здоров’я в Харкові (XVIII – початок ХХ ст.) : дис. … доктора іст. наук : 07.00.01 / Робак Ігор Юрійович. – К., 2009. – 438 с.
14.	Ситникова Н. Ю. Краткий очерк развития медицины в Сумах и Сумской области / Н. Ю. Ситникова // Матеріали Міжнародної наукової інтернет-конференції «Історичні, економічні, соціально-філософські та освітні аспекти розвитку охорони здоров’я». – Харків : ХНМУ, 2013. – С. 69-71.